Metsnik Akimõtð ei uskunud üldse imedesse
ja unenägusid ei näinud ta kunagi.
Umbes keskpäeva ajal,
kui ta kontrollis oma metsalõiku...
Kust tulete, kodanik?
"Anda ta miilitsasse?" mõtles Akimõtð.
Kas te saabumiseks dokumenti omate?
Otsekohe lülita raadio välja!
Mul on kõigest üks tund aega inimestele tähtsa teate üleandmiseks
galaktikast 133.
Kus on inimesed? Kus on inimesed? Kus on inimesed?
Mina olengi "inimesed".
Kostitan teid pärast teekonda.
Julgen küsida, kas olete ka näljane pärast reisi?
Polnud vist lähedalt tulla? - Kümne miljoni valgusaasta kauguselt.
"Üsna head luiskajad teised!" mõtles Akimõtð.
Ärge halvaks pidage! Juurviljad oma aiast.
Kostitaksin teid kurkidega, aga nad ei kasva, sunnikud! - Ei, pole midagi.
Viisin läbi kasvu kiirendamise.
Aga kus on akadeemikud, teadlased? Mul on informatsioon meie galaktikast.
Siin on kontsentratsioon meie filosoofiast ja teadusest.
Teadlasi küsid? Kust neid siin võtta?
Sa anna mulle see informatsioon.
Ära kahtle, söö pärast teekonda, mina tegelen selle asjaga.
Võib-olla soovite käsi pesta?
Tähendab, teil pole seal vett? Kuidas te ennast pesete?
Kümbleme elektromagneetilistes lainetes.
Elektri... Kas vool maha ei löö?
Ei, mis te nüüd.
Te peaksite meil dünamo asemel töötama!
Sa oleksid hindamatu!
On aeg. Minu galaktika lendab ära.
Nii lühikest aega külastasid. Ega siis midagi, lähme.
Saadan su siis ära.
Lenda minuga kaasa, Akimõtð.
Sõidaks rõõmuga, aga teenistus, kallis inimene!
Kui oleks tunnikeseks, siis tuleksin. - Sellist võimalust enam ei tule.
Meie galaktikas lennatakse igaveseks, igaveseks, igaveseks...
Lenda kunagi veel tagasi!
"Galaktikad lendavad nagunii uppi.
Me ei kohtu enam kunagi," mõtles Akimõtð.
"Miks siis ülemusi häirida?"
KAOTATUD GALAKTIKA
Jutustas Pastella